Det var en gang en liten jente, akkurat som du, med hår som ditt -
- og øyne som dine.
Hun fulgte en sky og lærte seg å fly.
Etter en tid forsvant hun, og alle trodde hun var død.
Derfor holdt de en begravelse.
Og jenta kunne se sin egen begravelse fra himmelen, -
- og hun så at ingen gråt.
Hun visste at mamma og pappa ikke elsket henne.
Derfor ble hun oppe i himmelen og kom aldri ned igjen.
Var det slutt der?
Ja.
Vi er Sovjetunionens pionerer, og det er millioner av oss.
Ser dere flaggene?
De bærer kamerat Lenins vidunderlige idéer.
Kan jeg få tilbake ballen min?
Denne ballen... mener du at dette er din ball?
Ja. Jeg fikk den av mamma i fødselsdagspresang.
Din mor... Din fødselsdag... Din ball...
Du er heldig som har en mor.
De fleste kameratene dine er ikke så heldige.
Her er vi alle like.
Ingenting her kan være "ditt", eller "hans" eller "mitt".
Det var galt av moren din å kjøpe presanger.
Jeg må snakke med henne.
Du kan sette deg nå.
Ikke du! Det er din tur til å rydde i dag.
Hore...
Hore!
Hvorfor gråter du, Tonja? Horer gråter ikke.
Hold opp med den sytingen. Ingen flere tårer.
Kom hit.
Tonja...
Du er den eneste, -
- den eneste som virkelig forstår.
De andre er redde for meg, men ikke du.
Du vet hvor mye jeg bryr meg om deg, ikke sant?
-Hva viste du vennen din, Kolya? -Ingenting.
Jeg så deg, det vet du, for du rødmet... akkurat som nå.
Hemmeligheter koster penger, det er ikke mer enn rett.
De er dine, ta dem.
Vis meg. La meg se om det er verdt pengene.
Er det første gang du ser en riktig mann?
Redd? Men du liker det også, ikke sant?
Du kan kjenne på den, om du vil.
Gi meg hånden din.
Han vil være vennen din.
Han liker deg, og han lengter etter at du skal røre ham.
Han blir stor...
Og om du behandler ham på riktig måte, kan han gjøre hva som helst.
-Hva da for eksempel, fly også? -Ja, fly også.
Hvis du er riktig modig, får du fly med ham.
-Kan han snakke også? -Nei, han snakker ikke med noen.
-Han stoler ikke på noen. -Ikke på meg en gang?
-Nei... jo på deg, selvsagt. -Få ham til å snakke.
Vent litt.
-La ham bli stor. -Han kan ikke snakke, for han er død.
Jeg beklager, Andrej Romanovitsj, men Tonja påstår at De -
-ja, at De har prøvd å voldta henne.
Kamerat. Jeg er svært glad i Tonja.
Av en eller annen merkelig grunn ser hun ut til å være sexfiksert.
At hun anklager meg for voldtekt tyder på det, ikke sant, kamerat?
Hva er i veien, Tonja?
Hvordan kan du finne på noe så fryktelig, er det så lurt?
Jeg finner slett ikke på det! Se på armen hans! Jeg stakk ham.
De andre lærerne har satt henne opp mot meg, vær sikker.
En sammensvergelse, mener De?
De tok ordene ut av munnen på meg.
Vi er på grensen til kaos, -
-det er opp til oss gode kommunister å gjøre noe før det er for sent.
Vis meg armen Deres, kamerat Evilenko.
Jeg later som om jeg ikke hørte det der, kamerat.
Nei, jeg later som om jeg ikke hørte dette.
Jeg venter Deres avskjedssøknad innen en time, kamerat Evilenko.
Andrej! Skynd deg, ellers kommer du for sent til skolen.
Jeg skal ikke til skolen mer, Fenja.
Jeg forteller mer senere når du kommer hjem fra arbeidet.
Nei, Paposjka, fortell nå.
Jeg har oppdaget noe. Rektor er innblandet i en sammensvergelse.
Hva? Surinov?
Opp til halsen.
Forleden spurte en av guttene hva kommunismen er.
Og Tablinova svarte:
Hun sa: "Kommunismen er en samfunnsmodell der alle er like", -
- "men det er en utopi, med andre ord, en umulig drøm."
-Har du hørt på maken? -Hva skal du gjøre?
Jeg sa til Surinov at om han tole- rerte antikommunisme i klasserommet-
- hadde jeg ikke noe annet valg enn å si meg opp.
-Og hva sa han, da? -Den jævelen godtok det.
Nei, det er umulig. Du må snakke med partiet.
Jeg skal gjøre det, men jeg må være veldig forsiktig.
Andrej, hør på meg, du kan ikke gi opp nå.
Du må fortelle partiet hvor alvorlig dette er.
Hvorfor skriver du ikke til dem? Du er så flink til det.
Kom deg av gårde nå. Du må ikke komme for sent.
-Har du ventet lenge? -Jeg kom for sent til bussen.
-Hva heter du? -Larissa.
Jeg vedder på at du er elleve år, Larissa.
Ja.
Du lurer vel på hvordan jeg kan vite det?
Ja.
Det er enkelt. Jeg underviser små jenter som deg. Jeg er lærer.
La meg gjette. Du fikk dårlige karakterer i dag.
-Hvordan vet De det? -En bra lærer vet alt.
Moren din blir nok ikke så stolt når du kommer hjem sent -
- med dårlige karakterer.
Ikke gråt, Larissa.
Hør her. Jeg kan skysse deg hjem, bilen min står bak trærne der borte.
Kom nå.
Jeg går ut, Fenja. Jeg orker ikke se på elendigheten.
-Jeg er snart tilbake. -Javisst, kjære.
Er De Evilenko Andrej Romanovitsj?
-Ja. -Jeg kommer rett fra Moskva.
-Fra Moskva? -Jeg skulle levere tilbake disse.
Brevene mine?
Hva synes de om brevene mine i Moskva?
Det er ikke mange som synes det samme som Dem nå fortiden.
Jeg er kommunist, og akter å dø som kommunist.
Jeg har allerede mistet jobbet på grunn av mine idealer.
Vi har en jobb til Dem. Tilsynelatende en vanlig jobb, men De jobber for oss.
-Hvem er De, egentlig? -Jeg er general Tabakov.
KGB?
Akkurat nå trenger vi kamerater vi kan stole på.
Og jeg tror vi kan stole på Dem.
Sjefen Deres er Bagdasarov, han jobbet for oss, -
- men har nå gått over til Gorbatsjovs side.
Vi trenger bevis på at han stjeler.
Kan De ordne det?
Jeg skal gjøre mitt beste.
Godt.
Blir det noen problemer, må De kontakte meg.
-Hva heter du? -Pavel Aleksandrovitsj.
Jeg vedder på at du skulker i dag, gjør du ikke?
Jeg har fått lov.
Hvis du har fått lov, hvorfor har du bøkene med deg da?
Rolig, Pavel. Du trenger ikke være redd for meg. Jeg skal ikke si noe.
Jeg bare lurer på hva du akter å gjøre når konduktøren kommer?
Den vil ikke være til stor hjelp.
Vet du ikke at han har en liste over alle gutter som ikke er på skolen?
Rolig, sett deg!
Vil du gå av toget? Neste stasjon er om en halvtime.
Alt har sin løsning.
Gjør slik, gå til toalettet og vent. Lås døren.
Så snart konduktøren har passert, gir jeg deg klartegn.
Jeg banker tre ganger.
Krim Fire år senere
Vesletrollet mitt!
Prinsessen min...
Hvem er det? Det er mamma.
Oleg!
"Skogsmonsteret", har De hørt snakk om det?
Mannen som myrder barn? Ja.
Ikke bare barn. Kvinner også. Om de er unge nok, altså.
-Hvor mange har han myrdet? -Hvor mange har De hørt snakk om?
Tre eller fire, tror jeg.
En hver tredje måned. Men han har klart seg, og antallet mord øker.
Hvor mange?
22. Det verste er at vi ikke har noen vitner eller spor.
Ingenting.
Han forflytter seg hele tiden, slår til overalt.
Forleden dag var jeg i Leningrad. Der myrdet han en liten jente.
Er De sikker på at det er samme person?
De skulle sett hva han gjør med dem. Det er mer enn bare mord.
Først voldtar han dem, etterpå lemlester han dem og spiser dem.
-Spiser dem? -Ja.
-Hvorfor nettopp meg? -Det er mange grunner til det.
Gi meg en. Hei, vennen!
-Fordi De er partimedlem. -Det er mange etterforskere.
Ikke nå lenger, dessverre. Dessuten er De den aller beste.
-Gi meg en annen grunn. -De får en som kan virke underlig.
-Og hva er det? -Familien Deres.
Hva har familien min med dette å gjøre?
-Hva heter datteren Deres? -Mariam.
Det er jenter som henne som er i fare nå, min kjære Vadim Timurovitsj.
Skal vi leke? Ja?
Evilenko... Hvordan går det med rapportene?
Masse reising og inspeksjoner uten å ha fått ned et eneste ord.
Hva gjør De på fritiden?
Jobber ekstra som morder, kanskje?
Jeg hjalp en venn med å slakte en gris tidlig i morges.
Nåvel, men ikke vær så selvisk neste gang. Ta med noen pølser.
Det er datteren min! Slipp meg!
Irina! Irina!
Noen spor etter sperma?
-Jeg må ta ut grenen først. -Gjør det. Hva venter De på?
-Jeg har prøvd. -Få noen som kan hjelpe til.
Jeg tenkte vi kanskje kunne flytte henne slik.
Spøker De? Moren hennes er her.
Hun står der borte bak trærne.
Hadde De villet se datteren Deres spiddet som et jaget vilt?
De har rett.
Spermatesten er ikke så viktig. Det finnes mange med samme gruppe.
Morderens sperma er det eneste sporet akkurat nå, dr. Amitrin.
Fjern grenen før det blir mørkt.
Hva heter hun?
Irina Radinova. Bare tolv år. Ser eldre ut, synes De ikke?
Be noen hjelpe Amitrin med grenen. Si at han skal skynde seg.
Nikitin! Hjelp Boris!
Mamma...
-Har han tilstått? -Ikke ennå.
Men kalasjnikoven hans ble funnet i nærheten av offeret.
Han ser ung ut... Hvor gammel er han?
Tjueen.
-Navn? -Nosov... Vladimir Nosov.
-En vernepliktig? -Nei, yrkessoldat.
-Hvor lenge? -Tre år.
Mamma...
Jeg vet at det ikke var du som drepte gutten, så ikke vær redd.
Mamma...
Jeg vet at du var der, så du må ha sett noe.
Har jeg rett?
Så du morderen?
Stille!
Jeg får morderen hit, og du trenger bare peke ham ut.
Går du med på det, lukker du øynene.
Godt.
Frolov, Ramenskij, sett i gang!
Hør her! Still dere på rekke. Hent benkene.
De kan ikke se deg.
Er han der?
Kan du peke ham ut?
Er det ham?
Kom igjen, jeg trenger noe større enn denne.
Den er ganske mye større enn hjernen Deres, i alle fall.
Se på disse bildene.
Navn, etternavn og farsnavn.
Aron Richter. Faren min het Abraham.
-Jøde? -Ja.
-Yrke? -Jeg er lege.
Det står at De er svak for barn.
Ja, jeg liker barn. Ønsker jeg hadde hatt egne.
-Da trenger man en kone, dr. Richter. -Jeg vet det.
De kan hverken få kone eller barn, for De er homofil, ikke sant?
Jeg kjenner mange homofile som har kone og barn.
I 1975 ble De dømt for å ha antastet en gutt på en kino.
Begynner det å demre?
Det vil bli vanskelig å finne ham.
Vi vet det. Ikke noe normalt menneske ville gjøre noe slikt.
Tvert om. Det hadde kunnet være hvem som helst, -
-jeg...De... han... Hvem som helst.
-Dette er pedofili og kannibalisme. -Mennesket er et grusomt dyr.
-Kan hvem som helst utføre slikt? -Alle kan være i stand til å gjøre det.
Forklar!
Forklar? Det er lett.
Før var vi en flokk sauer, og nå er vi en flokk ulver.
Er De kirurg, dr. Richter?
Ja, teoretisk sett. Men jeg har aldri utført en operasjon.
Denne mannen er mye flinkere enn meg.
-Hva er Deres område? -Psykoanalyse.
-Er De psykiater? -Nei, psykoanalytiker.
Hva er forskjellen?
Psykiatere sender oftest pasientene til sinnssykehus. Ikke jeg.
-Hvor sender De Deres pasienter? -Ingen steder. De kommer til meg.
-Hva slags behandling får de der? -De snakker. Jeg lytter.
Takk. Bort dit, så kan De gå.
-Jeg var hjemme med kona. -Bare med henne?
-Ikke kall meg kamerat. -Hvorfor får jeg ikke si kamerat?
Yrke?
Jeg spurte hvorfor jeg ikke får kalle Dem kamerat!
Det er jeg som stiller spørsmålene her.
Innser De ikke at uten kommunismen hadde De ikke eksistert!
Jeg spurte etter yrket Deres!
Jeg er partimedlem. Jeg krever å få snakke med Deres overordnede.
Partiet har ingen innflytelse her.
Ikke gjør det vanskeligere for Dem. Få snakke med Deres overordnede.
Er det noe galt?
Jeg trodde ikke det var en forbrytelse å være kommunist.
Jeg er også kommunist. Skal vi fortsette forhøret nå, kamerat?
-Det er derfor jeg er her. -Yrke?
Før var jeg lærer i Kiev. Nå jobber jeg ved jernbanen.
Og hva gjør De ved jernbanen?
-Sjekker nettet, teller sovende... -Uvanlig karriere, kan man si?
Det var ikke min feil. De tvang meg til å forlate skolen.
-Hvem? -Perestrojkapakket.
-På hvilken måte er de innblandet? -En krig er i gang.
Det er på tide at De velger side.
Her står det at faren Deres, Roman Evilenko døde under straffearbeid.
Ja.
Min far var en folkefiende.
Han fikk det han fortjente. Jeg er glad vi aldri traff hverandre.
Folkefiendene er faktisk blitt frikjent, og kalles nå -
- "stalinismens offer".
For to år siden anklaget Irina Zubova Dem for forsøk på voldtekt.
Hun var prostituert. Står det også i den lille boken Deres?
Nei, naturligvis ikke.
Det er horene og tyvene som har all makt nå.
De kan gå nå. Men gå først bak skjermen og levér en spermaprøve.
-Jeg er redd jeg ikke kan det. -Hva mener De med ikke kan?
-Meningsløst. Ingenting vil skje. -Har De noe imot å forklare?
-Den virker ikke. -De er vel gift?
-Jeg skjønner ikke riktig. -Og kvinnen De prøvde å voldta?
Det er hennes påstand. Hun lyver.
Men selvsagt, om en hores ord er verdt mer enn mine...
Vi får snart vite hva ordene Deres er verdt. Foreløbig er De arrestert.
God kveld, fru Evilenko. Vadim Lesiev fra statsadvokaten.
-Kan vi gå inn og snakke? -Vi kan snakke her.
Jeg har noen ubehagelige spørsmål. Jeg tror det er bedre om vi går inn.
-Hvorfor er mannen min arrestert? -Mannen Deres er mistenkt for mord.
De mener at Andrej har drept noen. Hvem?
-Det har skjedd mange mord. -Virkelig? Hvor mange?
-Antallet er uviktig. -Jeg synes antallet er viktig.
Hvor mange mord har De mislykkes med å oppklare?
Jeg er redd jeg må spørre om den seksuelle relasjonen deres.
Vi bryr oss ikke om sex. All sex overalt er motbydelig.
Jeg skjønner. Men dere er gift, og jeg antar at dere har sex.
Nei.
-Dere har ingen seksuell relasjon? -Nei.
-Hvor lenge har det vært slik? -Vi bryr oss ikke om sex, sa jeg jo.
Ville dere aldri ha barn?
Som lærer hadde Andrej mange barn. Og alle elsket ham.
-Egne barn. -Hva menes med egne barn?
For en kommunist tilhører barna alle, og alle har ansvar for dem.
De bad ikke om å få komme til verden.
Vil De fortelle hvorfor dere giftet dere?
Fordi Andrej og jeg alltid har elsket hverandre.
Hva gjør De?
Hvem er han?
Deres høyeste sjef. La ham bare få vite at jeg er her.
-God morgen. -God morgen.
-Har vi fått svarene ennå? -Ja.
De fleste mistenkte tilhører samme spermagruppe som morderen.
Tjuetre av tretti. Det utelukker bare sju.
-Vi må løslate de fire arresterte. -Tre. En er løslatt allerede.
-Hvem? -Evilenko.
Han ble hentet av to fra KGB i går ettermiddag.
-Evilenko har altså kontakt med KGB? -Det ville de ikke svare på.
Husker De meg?
Dessverre, ja.
Mannen jeg leter etter, er han interessant?
Ja, det er synd han ikke er min pasient.
Tror De han er gal?
Kan De fortelle hvor mange han har drept?
Tjueni.
Tjueni?
-I løpet av hvor lang tid? -Fem år.
-Hvordan akter De å finne ham? -Hvem vet? Med Deres hjelp, kanskje.
-Skulle jeg hjelpe politiet? -Jeg er ikke politi. Jeg er dommer.
Har De ingen flere spørsmål, så...
Som De vil. Jeg er politi. Sett Dem! De må hjelpe meg!
Er det slik De vil ha det?
Jeg gjentar spørsmålet: Tror De han er gal?
Svaret er ja. Han er psykisk syk.
-Hvordan kan De være så sikker? -Fordi han er en lystmorder.
-Har sykdommen noe navn? -Schizofreni.
Det ligger alltid en identitetskrise bak schizofreni.
En sovjetborger identifiserer seg kun med kommunismen.
For ikke å dø, vekkes sovjetborgerens overlevelsesinstinkt.
Han går tilbake til kannibalisme, akkurat som i tidenes begynnelse.
-De mener altså at vi alle er syke? -Siden alle mentalsykehus -
- er fulle av personer med avvikende oppfatninger, -
- antar jeg at de riktige gærningene er der ute fremdeles.
Tror De han agerer på egen hånd?
Ja.
Og han er svært ensom. Han er nok noe helt for seg selv.
-De virker fascinert. -Naturligvis, er ikke De?
Jeg vil bare få ham grepet.
Og -
- hva vil De gjøre med ham?
-Ingenting. Det avgjør retten. -De dømmer ham til døden.
Jeg håper det.
Dere forstår ham ikke, derfor dreper dere ham og alle de andre.
-Hvilke andre? -Det kommer flere, stol på det.
Det er millioner av ødelagte menn der ute. Syke, på grensen til gale.
De og jeg, da, skal vi samarbeide?
Nei.
De vil like gjerne ha tak i ham som jeg.
Ja.
-Ja, men jeg vil ha ham levende. -Hvorfor?
Det har jeg allerede sagt.
Landet trues av en stor epidemi. Han er viruset.
Drep ham, og dere vil aldri finne botemiddelet.
Hallo! Han er her. Det er til Dem.
-Utrolig! -Hva da?
Se, det finnes ikke en revne, ikke en knapp mangler. Ingenting.
Som om hun har kledd av seg frivillig.
Allerede begynt å arbeide, ser jeg.
Jeg har ikke begynt med noe som helst.
For å kunne arbeide, bør jeg få adgang til mer informasjon.
-Greit. -Hva mener De med greit?
De får adgang til all informasjon De trenger.
Kamerat Bagdasarov!
Jeg vil bare fortelle at jeg er overbevist om at De er uskyldig.
Jeg vet at De rapporterte meg. Men De gjorde bare Deres plikt.
Ja, kamerat Bagdasarov.
Men det ville være bra om De kunne legge inn et godt ord for meg.
Naturligvis. Jeg skal se hva jeg kan gjøre.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal få takket Dem.
-Ikke tenk på det. -Takk, takk.
-Hva sa han til Dem? -Ingenting.
Han prøvde bare å bestikke meg til taushet.
Takk.
Har De med noe gummi?
Vil De gjøre det uten gummi, koster det mer.
Jeg vil ikke gjøre noe, frøken Zubova. Jeg vil bare snakke.
Hvordan vet De hva jeg heter?
-Hva er De for noe? Purk eller soper? -Både og, frøken.
Nei, De er ingen purk. De er for høflig. De ser ikke homo ut heller.
Men det er sant.
Hvordan anmeldte De ham? De visste ikke hva han het en gang.
Vet De hvor lenge jeg lette etter ham?
Jeg møtte ham foran stasjonen. Så er det som om jeg besvimte.
Jeg tror han hypnotiserte meg. Plutselig lå jeg på sengen.
Han stod foran meg med en barberkniv i hånden.
Jeg skrek. Heldigvis hørte naboene meg, og han styrtet ut.
Tror De han hypnotiserte meg?
Hva akter du å gjøre når hun drar sin vei?
Hva mener du? Hun er et barn.
Hun vokser opp. Flytter hjemmefra, gifter seg. Hva skal du gjøre da?
Jeg trøster meg med deg.
Champagnen er servert!
Utmerket!
Jeg vil heve et glass for barna våre.
Måtte Gud, om han finnes, våke over dem.
Og beskytte deres unge, sarte liv.
Hei, doktor Richter.
-Hva gjør De her? -Jeg har lett etter Dem i flere dager.
Jeg har ingenting å komme med, og vil ikke få noe heller.
-De leter kanskje ikke på rett sted? -Det finnes ikke noe rett sted.
Jeg tror ikke vi noensinne vil finne ham.
Jeg er nemlig ikke sikker på at det bare er en mann.
Det er det eneste sikre vi har.
Det er ubegrunnet. For mange offer, for mange mord.
-Det må være flere enn en morder. -Vi har bare snakket om en mann.
De beskrev ham som noe helt spesielt.
Jeg sa også at vi trues av en epidemi. Det kan De ikke påvirke.
-Kan være hvem som helst. -Ja.
De har antagelig rett, det kan være hvem som helst.
Kanskje også en ensom, gammel mann -
- som sitter og titter på barn og runker i mørket.
Hei.
Hva er i veien?
Andrej!
Andrej...
Endelig! Jeg har lett etter deg i hele mitt liv.
Jeg vet hvordan du føler deg, fordi...
Fordi...
Fordi jeg er faren din, Andrej.
Kom.
Kom nå.
Kom i din fars armer.
Kom, min sønn.
Jeg vet hvor mye du har savnet meg.
Men nå er jeg her.
Jeg ber deg, kom hit.
Faren din...
Faren din er stolt av deg, min sønn.
Vi har ikke snakket sammen på lenge. Jeg vet at det er min feil.
Jeg vet hvor mye du har savnet meg.
Jeg vet hva du har gjennomgått.
Men jeg er tilbake nå, og vil aldri forlate deg igjen.
Jeg lover.
Aldri, Andrej.
Jeg er så lei for det.
Jeg så et barn dø, midt foran øynene på meg.
Hun døde.
Det var ikke min feil.
Hun døde.
Det var ikke min feil.
Naturligvis er det ham.
Vi har jaget morderen i årevis, og han finner ham på noen uker.
Mariam...
Nei... nei! Mariam.
Herregud, Mariam.
-Er alt bra med deg? -Er du gal!
-Hva er det? -Ser du ikke blodet?
-Hun har blødd neseblod. -Vi må ta henne til lege.
Jeg har allerede vært der. Hva går det av deg?
Jeg kan ikke begripe det, at det er du som jager det der udyret.
Hva vet du om det?
Barnemorderen som spiser ofrene sine? Alle kjenner til ham.
Det er andre tider nå. Dere kan ikke skjule alt for folk lenger.
Jeg er enig. Derfor gjør jeg alt for å opplyse alle om det.
-Alle bortsett fra din egen kone? -Jeg forteller det nå, ikke sant?
Du vet at jeg ikke burde gjøre det. Jeg gjør det bare for å roe deg ned.
Begriper du hvilke risikoer du utsetter oss for?
Tror du ikke han vet at du jager ham?
Jeg kjenner ham ikke. Jeg aner ikke hvem han er.
Har det aldri slått deg at han kan kjenne deg?
-Det har jeg aldri tenkt på. -Du lyver.
-Ellers hadde du aldri skreket slik. -Det var da jeg innså...
Da jeg så Mariams blod.
Du må tro meg.
Jeg tror deg. Jeg tror alltid på deg, ikke sant?
Hva er det som foregår?
Rulana? Hvor skal dere hen?
-Hva er det som skjer? -Nå forstår jeg.
Forstår hva da? Hvorfor drar dere?
-Jeg trenger deg. -Ja, det er derfor jeg drar.
Drar du fordi jeg trenger deg?
Nei, fordi du må fange den der mannen.
Du må det, og du kommer til å gjøre det, elskede.
Hva vil De? La meg være i fred.
Jeg vil ikke ha penger. De liker meg. De er bare litt nervøs.
Vær så snill, bare gå herfra.
Det er i orden. Jeg skal få Dem til å føle Dem riktig vel.
Ikke rør Dem! ID-papirer!
-Hvor mange vokter brakkene? -Tjue.
-Men vi har fire sekstimersskift. -Vi snakker altså om åtti menn?
Er det mulig at ingen så eller hørte noe?
-Får jeg forhøre mennene Deres? -Ja, hvorfor ikke?
Jeg fant denne. Fra første mai.
-Kan De si når døden inntraff? -Vanskelig å si. Tre, fire dager siden.
-Hvor lang tid tar det før De vet? -Tre eller fire dager.
-Morer det Dem, dr. Amitrin? -Unnskyld. Jeg holder ikke ut lenger.
Jeg vil ha resultatet av obduksjonen på mitt bord kl 8.30 i morgen.
Hør etter!
Første mai ble en kvinne myrdet her, i deres område.
Derfor betrakter jeg dere alle som ansvarlige.
Dere unngår rettergang ved å huske om dere så noe mistenkelig.
-Romanenko Andrej Aleksandrovitsj! -Jeg hører.
Jeg så kanskje en mann som kom ut fra skogsparti 37 rundt kl. 19.00.
-Jeg stoppet ham kanskje også. -Kanskje stoppet ham?
-Feil. Jeg stoppet ham. -Hvorfor sa De kanskje?
Hvorfor? Jeg vet ikke.
Jeg husker ingenting av det.
Men jeg har det nedskrevet her.
Første mai 1990, kl 19.07. En mann med blod i ansiktet.
Er dette mannens navn?
Jeg tror det.
Og De kan ikke huske at De har sett ham?
Gratulerer, Vadim Timurovitsj. Jeg visste De ville greie det.
Vi burde gripe ham i morgen når han forlater huset.
Vi venter. Jeg vil gripe ham med buksene nede.
-De vil ha et mord til? -36 eller 37. Det spiller ingen rolle.
Vi kan ikke risikere å miste ham bare fordi vi har det travelt.
-Vi kan ikke leke med menneskeliv. -Sett at De griper ham.
Hva har vi da?
En notis fra en soldat som ikke en gang husker om han har sett ham.
Vi har mer. Vi samler fremdeles bevis.
Mordene utenfor Kiev stemmer med Evilenkos besøk der.
Hva beviser det? Det er bare tilfeldigheter. Det holder ikke.
Jeg tror jeg har bevis nok til å få ham til å tilstå.
Hvorfor skulle han tilstå?
-Fordi han er syk. -Hva er det som feiler ham?
Han er psykisk syk. Bare en syk mann dreper uten motiv.
-Hvilken sykdom tror De det er? -Schizofreni.
Jeg ante ikke at De leste psykiatri på si.
Skal vi la de riktige legene ta seg av diagnosene?
Og i mellomtiden gjør vi som jeg vil.
-Er dere sikre på at han er der inne? -Vi har ikke rørt oss av flekken.
Dere to tar ham rett til forhør.
-Jeg trodde vi fikk ordre om å vente. -Jeg har kommandoen her.
Hvems idé var dette?
Jeg tenkte jeg skulle få ham litt mør.
Tenkte? Få dem ut nå!
-Gi meg en hvit frakk. -Javel.
Evilenko.
Jeg er kamerat Lesiev. Jeg er lege.
Hvordan føler De Dem?
Bra.
Ikke vær urolig. De kommer ikke unna med dette.
-Er De urolig? -Naturligvis.
-Se hva de har gjort med Dem. -Ingenting å bekymre seg over.
De gjorde ikke noe med meg. Ingen kan gjøre det.
Jeg er allerede død.
Hør på meg, Andrej. Du er ikke død ennå.
Men du er i fare. Alle vil se deg død for det du har gjort.
Jeg kan hjelpe deg. Jeg vet hvor syk du er.
Hvis du vil hjelpe deg selv, må du fortelle meg alt.
Vi kan vel ta det fra begynnelsen.
Jeg ble født i Jekaterinburg 20. oktober 1940.
Den morgenen var solen svart, himmelen mørk, og det var kaldt.
De sviktet meg.
-Han reddet meg. -Hvem reddet deg?
-Det var ikke noe menneske. -Hva var det?
En løve.
Jeg var inne i løvens gap, men jeg var ikke redd.
Løven tok meg med til skogen og forlot meg der.
Men før han gikk, sa han at jeg måtte velge.
-Jeg valgte å leve som kommunist. -Hvem var løven? Stalin?
Ingen navn, kamerat. Ingen navn.
Løven er død. De drepte ham.
-Hvem gjorde det? -Feigingene.
De vet ikke at han er i meg nå. De kan ikke drepe ham lenger.
Si det til herr Gorbatsjov neste gang du ser ham.
Nå er det nok. Jeg kan ikke fortelle Dem alt.
Hvis De var en sann kommunist, hadde De kunnet regne det ut selv.
Ta av Dem klærne. La meg se hva de har gjort med Dem.
De har fått en røff behandling. Heldigvis er ingenting brukket.
De er ikke noen lege.
Hvorfor sier De det?
Måten De ser på meg på. De ser på meg som en kvinne.
Hvorfor? Fordi jeg ser på den?
Hallo! Jeg snakker om ham.
-Jeg er redd han ikke hører Dem. -Impotens. Det er vel problemet?
Det er ikke noe problem, det er et privilegium. Det begriper De ikke.
Begriper ikke hva da?
Ikke still så dumme spørsmål.
Hvis jeg forteller, er det ute med oss.
De må fortelle. Gjør De ikke det, går De i stykker.
Da forteller jeg i stedet, kamerat.
De er slett ikke impotent. Ikke når De får se et barn på gaten.
Hva hender i det øyeblikket, Andrej? Hva gjør du?
Du stirrer på ham.
Er det slik?
Du stirrer på ham.
Akkurat som du stirrer på meg nå.
Hvor skal vi?
Hva heter du?
Vadim Timurovitsj.
Hvorfor er du ikke hjemme på denne tiden av dagen, Vadim Timurovitsj?
Fordi...
Fordi pappa og mamma er døde.
Det var leit å høre. Du trenger ikke gråte. Jeg skal passe på deg.
Men du må gjøre alt jeg sier.
Ta av deg klærne nå.
-Hva faen gjør han? Er han gal? -Nå er det nok! Jeg har fått nok!
Ingen går inn.
Kom nærmere, Vadim Timurovitsj.
-Hvor skal vi? -Ikke bry deg om det, kom hit.
Jeg skal hjelpe deg å oppdage noe du aldri trodde eksisterte.
Gi meg hånden din, kom nå.
-Kjenner du den? -Ja.
-Liker du det? -Ja.
Kjenner du den? Kjenner du den?
Den begynner å vokse. Kjenner du den?
Slik føles det når De setter tennene i et barn!
Slik føles det når De har munnen full av blod!
Blod som tenner Dem og fyller kuken Deres! Se på den!
Se på den!
Se på kuken Deres!
De er motbydelig!
Vil du fortelle, Andrej?
Ja.
Det ligger i skrivebordet mitt på kontoret.
Men De kan ikke lese det. De må gi det til meg.
Jeg er den eneste som kan lese det.
Flott gjort, Lesiev, jeg er virkelig imponert.
De grep ham i alle fall? Det må ha vært vanskelig å få tak i ham?
-Evilenko har tilstått. -Jasså, hvor er tilståelsen, da?
-Hva er dette? -Dagboken hans.
Han har tegnet alt sammen.
Alt han gjorde med ofrene, hver eneste detalj, står i den.
-Han er utvilsomt gal. -Den eneste idioten her, er Dem.
"Dagboken" er ubrukelig. Den er bare en blodig tegneserie.
Karrieren Deres slutter her og nå, Lesiev.
-Hvis De slutter, slutter vi alle. -Takk, men jeg ber dere om å bli.
Ikke la denne erfaringen gå til spille.
Det kommer nok flere som ham, og noen må gripe dem.
Vadim Timurovitsj! Fort. Kom ned!
Han vil bare snakke med Dem.
-Han vil snakke med Dem, Lesiev. -Skal jeg forhøre ham?
-Dere er jo kommunister begge to. -Jeg skjønner ikke riktig.
Enkelt. De rotet til dette. Nå kan De ordne opp.
Får De ikke Evilenko til å tilstå, stiller jeg Dem for retten i stedet!
Igor Mikailovitsj!
-Dagboken. -Den beholder jeg.
Jeg lovet ham den.
-Det lovet De? -Det blir vanskeligere uten den.
Jeg hadde ingen nytte av den. Så De kan klare Dem uten den.
Vil De ha et rent glass?
Hvorfor det? Jeg er jo her inne.
Der inne?
Men ikke nå lenger.
Jeg kunne ikke ta med dagboken Deres.
-Jeg visste det. -Da blir det vel vanskeligere å huske?
Hvis De ser inn i hjernen min, ser De himmelen, kamerat.
Gjør De det, slipper De meg inn i hjernen Deres?
For å kunne hindre Dem i å komme inn, må jeg først slippe Dem ut.
Her er en liste med navn, plasser og datoer. Jeg ber Dem om å se på den.
Det er trettiseks navn. Vi har vel ikke glemt noen?
Er det noe galt?
-Hent papir og penn. -Vi har båndopptakeren.
Det er best De skriver det ned.
15. mai 1984, Larissa, 11 år, skogsparti 137, i Kievdistriktet.
29. august 1984, Vera, 18 år, skogsparti 21, Pavlosk.
15. oktober 1984,Tamara, 21 år, skogsparti 11, Rostov.
4. november 1984, Oleg, 7 år, skogsparti 19, Riga.
24. desember 1984, Lev, 11 år, skogsparti 22, i Leningraddistriktet.
4. april 1985...
...skogsparti 36, Shakty.
-Hvor mange er det? -55.
Vi har gjort en fin innsats, ikke sant, kamerater?
KIEV 22. mai, 1992
Er De Andrej Romanovitsj Evilenko?
Er det navnet Deres, Andrej Romanovitsj Evilenko?
Ja.
Andrej Romanovitsj Evilenko, ble henrettet i morges.
Han myrdet 55 kvinnor og barn og ble dømt for over et år siden.
Han ble erklært død kl.07.20 i morges.
Andrej Romanovitsj Evilenko ble erklært psykisk frisk og skyldig.
Han ble henrettet på ordre av staten -
- den 14 februar 1994, ingen vet hvor eller hvordan.
Julen 1993 tilbød to forskningsinstitutt -
- et tysk og et amerikansk, den tidligere sovjetstaten -
- anselige beløp for å få ham overlevert til dem.
Levende.